Haluaisin kokeilla lääkettä muihin. Ymmärrän, että se kallista.
Tajuatko, miten kallista? - Puhuin Rayn kanssa.
Sain häneltä arvion.
Sama annostus muille maksaisi...
12000 dollaria.
Mitä? - 12000 dollaria.
Kuukaudessa? En voi esittää sellaista johtokunnalle.
Ajattelinkin lähestyä yksityisiä rahoittajia.
He antavat jo sen, minkä voivat.
Yritetään saada enemmän.
Voisimme esitellä herra Lowen. - Yliarvioit Lowen vaikutusta.
Tässä on kyse rahasta.
Aksiaalinen lihaksisto oli äärimmäisen jäykkä.
Tämä on posturaalisten refleksien autonominen toimintahäiriö.
Kyseessä on aivoperäinen jäykkyys, meningismus.
Yllättävintä on kasvojen täydellinen ilmeettömyys -
jota ei pidä sotkea apatiaan tai katatoniaan.
KANSANTAJUISEMMIN & RAUHOITU
Jotkin asiat menivät silti perille.
Hänen nimensä tai tietty musiikki.
lhmisen kosketus.
Mutta nämä heräämiset olivat harvinaisia ja hetkellisiä.
Muuten hän oli vertauskuvallisesti -
kuin unessa - tai kuin kuollut.
Tällaisena minä hänet löysin.
Hän oli elänyt näin 30 vuotta.
Nytkö? - Kun olet valmis.
Olen Leonard Lowe.
Olen kuulemma ollut kauan poissa.
Nyt olen täällä.
Antaa mennä.
Kiitos.
Tohtori Sayer! - Mitä nyt?
lhme on tapahtunut!
Missä lasini ovat? - Otsallasi.
Onko tämä totta?
Minä puhun.
Minä kävelen. Kuka sinä olet?
Kiitos kun tulitte. Tilanne on hieman muuttunut.
Näin omituista unta.
Mittaan verenpaineesi.
Olen istunut 25 vuotta. Myöhästyit.
Onko kaikki hyvin?
Tarvitsen meikkiä. - Järjestyy.
Ja hiusväriä. Mustaa.
Oletko varma, Rose? - Hiukseni ovat aina olleet mustat.
Tri Sayer. Jotain hedelmäpuista.
Hedelmäpuut pitää hoitaa. - Hoidetaan.
Haluan pihvin. Raakana. Muusia ja kastiketta. Ja papuja.
Olin tajuissani, mutta millään ei ollut merkitystä.
Mikään ei liittynyt minuun. Käytiin pari sotaakin.
Kävin tänä aamuna yksin vessassa.
Pidin heistä enemmän ennen.
Rolando? Puhuisitko minulle? Neiti Costello tässä.
Ymmärrätkö puhettani?
Lucy? Mikä vuosi nyt on? - Mikä vuosi?
1926, tietenkin.
Miriam, älä viitsi.
"Metsit juhlivat pukuhuoneessa -
tänä ikimuistoisena iltana."
"Heillä oli edessään baseballin historian -
äänekkäin voitonjuhla."
"Oltuaan seitsemän vuotta paitsiossa he näyttivät..."
Hei, Sydney. - Hei.
Menemmekö samaan paikkaan? - En oikein tiedä.
Pysykää ryhmän mukana!
Tuokaa Leonard takaisin. - Hakisitko Leonardin?
Pysykää ryhmässä.
Miten isäni voi? - Hän on ennallaan.
Ehkä sinun ei pitäisi tulla. - Älä höpsi.
Et voi seistä siinä, Leonard. Ovi ei mene kiinni.
Sydneykin lähtee. - Hän on potilas.
Erilainen potilas. - Mutta potilas. Sinä et ole.
Minä olen äitisi. - Näkyykö täällä muita äitejä?
Mitä olet tehnyt hiuksillesi?
Se on rengas, Bert. - Tiedän. En ole mikään idiootti.
Minua kohdellaan huonosti. - Älä sitä murehdi.
Oletko valmis, Leonard? - Päätin, etten lähdekään.
Miksi? Mikä hätänä? - Ei mikään, minä vain...
Vilkuta.
Tohtori, tulkaa jo!
Oletko varma?
Pitäkää hauskaa.
Lihamureketta.
Seuraatko sinä minua?
Anteeksi, laskin vain leikkiä. Näin sinut äsken yläkerrassa.
Oletko vierailulla? - En.
Oletko täällä töissä?
Minä asun täällä.
Oletko sinä potilas?
Et näytä potilaalta.
Enkö?
Olen aina pitänyt kaktuksista.
Tohtori Sayer... Valitsitteko te tämän paikan?
Miksi? - Käyn usein täällä.
Ei paikassa mitään vikaa, mutta sen viehätys katoaa nopeasti.
Anthony pitkästyy. - Totta.
Ajattelin oopperataloa, mutta...
Entä eläintieteellinen museo?
Siellä on kaikkea kuollutta.
Minne sitä sitten voi mennä?
Onko se laillista? - On ollut jo jonkin aikaa.
Mitä saisi olla?
Rob Roy jäillä.
Otetaan alkoholiton Rob Roy.
Teen yövuoroa yhdessä baarissa.
Käyn katsomassa isääni ennen töitä.
Isä kävi aikanaan matseissa, joten luen hänelle urheilu-uutisia.
En edes tiedä, tietääkö hän, että käyn. Äitini ei usko niin.
Mutta sinä uskot.
Joskus luulen näkeväni pienen muutoksen.
Ja hetken aikaa hän on entisensä, kuten oli ennen kohtaustaan.
Sitten se häipyy. Ehkä kuvittelin kaiken. Onko siinä mitään järkeä?
On.
Miksi sinä olet täällä?
Olen lääkityksellä. - Miksi?
llman lääkkeitä olen kuin isäsi.
Mutta nyt olen kunnossa. - Kiva kuulla.
Olin varma, että hän halusi pekonia, paahtoleipää ja mustaa kahvia.
Vein ruoat kysymättä.
Hän sanoi, että tomaatti unohtui.
Meillä ei ollut tomaatteja.
Oli kiva jutella kanssasi. - Oli kiva jutella sinun kanssasi.
Paula? - Niin?
Hän tietää... Isäsi tietää, että käyt.
Tässä ovat ystäväni, tohtori.
Eikö olekin komea lääkäri?
Miriam. En tiedä, miten sanoisin tämän...
Miehesi...
Miehellesi myönnettiin ero 1953.
Luojan kiitos!
Pontiac Firebird 400. Siinä vasta auto!
Ojentaisitko kätesi, Lucy? - Viekää minut pois täältä.
Väärin, se on tässä. - Taisin hävitä.
Onnesi kääntyy. Hyvä juttu.
Miten menee? - Miten menee?
Niin, miltä tuntuu?
Vanhempani ovat kuolleet. Vaimoni on laitoksessa.
Poikani on kadonnut jonnekin länteen.
Tunnen itseni vanhaksi ja huijatuksi. Siinä kaikki.
Kävin askartelupuodissa. Toin lisää värikyniä.
Ja toin tämän...
Tämän palikan.
Sille onkin käyttöä.
Sehän on hieno.
Tulen pian takaisin. - Leonard?
Hän ei ole ennen puhunut tytöistä.
Eikä ainakaan ole ollut tyttöjen kanssa.
Tämähän on naurettavaa.
Hän on aikuinen mies.
Hän käski minun lähteä lomalle pariksi päiväksi. Rentoutumaan.
Leonard tarkoitti varmasti, että olette lomanne ansainnut.
En voi jättää häntä yksin tänne! Hän kuolee ilman minua.
Tyttöjä!
Onko tohtori Sayer? Minulla on asiaa.
Leonard?
Minulla on asiaa. Meidän on puhuttava asioista.
Mistä asioista?
Mitä minulle on tapahtunut, ja mitä alan ymmärtää.
Mistä sinä soitat? - Sinun huoneestasi.
Kello on paljon. - Onko?
Pysy siellä. Tulen heti. - Hyvä.
Istukaa, tohtori Sayer. - Miksi? Mikä hätänä?
Meidän on kerrottava kaikille, muistutettava sen ihanuudesta.
Mistä?
Katsokaa lehteä. Pelkkää huonoa.
lhmiset ovat unohtaneet, minkälaista on olla elossa.
Heitä pitää muistuttaa siitä, mitä heillä on menetettävää.
Elämä on suuri lahja. Se on ihmeellistä.
Hän hoki, että ihmiset eivät arvosta pieniä asioita.
Työtä, vapaata, ystäviä, perhettä.
Hän puhui tohkeissaan viiteen asti aamulla.
En tiedä, onko tämä maanista... - Vai rakkautta?
Hän on oikeassa. Me emme osaa elää.
Mutta viideltä aamulla!
Miten voit, Waheedah? - Hyvin.
Herra Lowe? Onko kaikki hyvin? - Kyllä.
Mitä te nyt haluatte? - lhan pientä asiaa.
Joka on?
Haluan käydä kävelyllä vapaasti kuten muutkin ihmiset.
Voitte vapaasti käydä kävelyllä. - Voinko? Yksin?
Mitä eroa siinä on?
En ole rikollinen.
Enkä ole vaarallinen. Mutta en saa käydä kävelyllä yksin.
Te ette herättäneet henkiin elotonta oliota vaan ihmisen.
Ymmärrättekö, miten suurta alitajuista vihaa te osoitatte?
Miten voisinkaan, jos se kerran on alitajuista?
Mitä te tekisitte ulkosalla?
Kävelisin. Katsoisin maisemia. Juttelisin ihmisille.
Tekisin kaikkea sitä, mikä on teille itsestäänselvää.
Eikä muuta? - Ei muuta.
Harkitsemme asiaa, ja ilmoitamme sitten.
Onko kaikki hyvin? - Hermostuin.
Mitä he sanoivat?
Tarkkailua on jatkettava -
jotta saamme täydellisen diagnoosin.
Et ole valmis kohtaamaan muuta maailmaa -
eivätkä he voi vastata siitä, miten sinulle siellä kävisi.
Vastaus on ei.
Mitä sinä sanoit? - He eivät tottele minua.
Oletko samaa mieltä?
Olen.
Emme ole vielä perillä. En tiedä, onko tällä merkitystä.
Lääke on kokeiluasteella ja tarvitsemme aikaa...
Leonard? Mihin sinä menet? - Kävelylle.
Tri Sayer tässä.
Minne matka? - Ulos.
Potilaat eivät saa mennä tästä pidemmälle.
Älä heittäydy hankalaksi.
Haluan vain mennä kävelylle!
Hän ei ole mielisairas. Anna hänen mennä.
Hän ei ole väkivaltainen.
Päästäkää irti! Lopettakaa!
En ymmärrä tätä. Hän oli ennen niin rauhallinen.
Hän oli hiljainen, kohtelias eikä koskaan esittänyt vaatimuksia.
Hän oli aina tottelevainen. - Hän oli katatoninen, rouva Lowe.
Puhuin hänestä lapsena.
Suokaa anteeksi.
En enää tunne häntä. Hän ei taida itsekään tuntea itseään.
Olette muuttanut Leonardin.
Meissä ei ole vikaa, vaan heissä! He ovat kriisissä!
Olemme selvinneet pahimmasta. He vain pelkäävät pahinta.
Koska he tietävät!
He tietävät!
Me muistutamme heitä siitä -
että on olemassa ongelma -
jota he eivät osaa ratkaista.
Eikä heistä voi tulla parantajia, elleivät he myönnä ongelmaa.
Me emme ole ongelma, vaan he! He ovat ongelma!
Hän on elänyt 30 vuotta saamatta purkaa vihaansa.
Kuten muutkin. - Se on ihan normaalia.
Onko vainoharhaisuuskin normaalia käyttäytymistä?
Me herätimme hänet ja lukitsimme hänet häkkiin.
Se on totuus.
20 psykoosipotilasta kieltäytyy syömästä tajuamatta miksi.
Pitääkö tätä sietää pitkäänkin? - Leonard haluaa ulos.
Lowe ei ole Vapahtaja, vaan mies pulassa.
Hän ei noussut kuolleista. Hän sai lääkettä -
joka ei tehnytkään ihmeitä.
Muut voivat hyvin. - Hän aloitti ennen muita!
Olen yrittänyt ymmärtää Leonardia -
mutta hän ei saa vaarantaa muiden potilaiden terveyttä.
Anteeksi... - Ette voi mennä sinne.
Hänet voi päästää tänne.
Miten voit tänään? - Hyvin.
Entä itse? - Vallan mainiosti.
Mitä nämä herrat tekevät? - He suojelevat minua.
Toivon, etten tarvitsisi heitä. - Kuka sinua vahingoittaisi?
Hyvä kysymys. Ei sitä koskaan tiedä.
Historia on täynnä yllätyksiä.
Osaston jokainen potilas epäilee salaliittoa.
He ovat hulluja.
Tilasi on pahentunut.
Lääke ei toimi. Tämä kaikki on lääkkeen sivuvaikutusta.
Siksi käyttäydyt näin.
Kiitos käynnistä, mutta minulla on kiire.
Katso itseäsi, Leonard.
Katso itse itseäsi! Minulla on sairaus.
Sairaus vei minut, ja taistelin tieni takaisin.
Taistelin 30 vuotta. Ja taistelen edelleen.
Mutta sinä...
Sinulla ei ole tekosyytä! Olet vain pelokas ja yksinäinen.
Sinä se unessa olet!
Lääkityksesi voidaan lopettaa. He voivat tehdä sen.
Saatat herätä jonain aamuna, ja se on mennyttä.
Mene pois!
Kaikki hyvin. Kiitos.
Minä vain kaaduin.
Auta minua.
Pystytkö kävelemään?
En anna heidän lopettaa lääkitystä. Taistellaan yhdessä.
Hän on reagoinut lääkkeeseen. Hänellä on pakkoliikkeitä.
Häntä huolestuttaa -
tämän vaikutus muihin potilaisiin.
Selvitämme yhdessä annostusta. Hän osaa varautua seurauksiin.
Hän haluaa, että muutkin osaavat varautua niihin. Tarvitsen apua.
Hei. Tervetuloa takaisin. - Kiitos.
Hei, Leonard. Miten voit?
Onpa täällä hiljaista. - Odotimme sinua.
Näytät päivä päivältä paremmalta.
Entä jos hän ei kestä enempää?
Meille voi kaikille käydä samoin.
Lääketieteellisesti kaikille ei välttämättä käy kuten Leonardille.
Miksi ei?
Olette kaikki yksilöitä. Ja voitte hyvin, vai mitä?
Se oli kaunista, Lucy.
Opin laulun kauan sitten.
Tiedän, mikä vuosi nyt on.
En vain osaa kuvitella itseäni yli 22-vuotiaana.
Minulla ei ole kokemusta siitä.
Tiedän, ettei nyt ole vuosi 1926.
Mutta haluan, että niin on.
Miten voit, Leonard? - Vallan mainiosti.
Miten muut voivat? Puhuvatko he minusta?
Heitä pelottaa. - Ja syystä.
Pystytkö tekemään tästä lopun? - En tiedä, mutta yritän.
Ethän vain luovuta? - En.
425...
Sain kortin pojaltani.
Olin kunnossa ja yhtäkkiä en ollutkaan.
Ilman varoitusta. Käänne on nopea, kuin joku sammuttaisi valot.
Tarvitaan jotain, mikä tuo minut takaisin. Ääni, tai kosketus.
Sitten pystyn taas liikkumaan, ja olen kunnossa.
Ei se haittaa, että tuntuu pahalta -
mutta olen kuin kuollut.
En ole enää ihminen. Olen vain sarja pakkoliikkeitä.
Ei sekään häiritse minua. Ne tuovat elämään väriä.
En tiedä, kuka hallitsee ja mitä. Tiedän vain, että se on väärin.
Otetaan 500.
Vähän enemmän...
Työ tuntuu kivalta. Täällä on hyvä olla.
Kirjalista edistyy hienosti. - Olisi kiva nähdä se.
Ei se mitään. Joskus toiste.
Mitä nyt? - Sinulla on silmäperäinen kriisi.
Hae kamera!
En voi kuvata tätä.
Ei, katso! Katso...
Opi, opi, opi!
625.
Selvä, 625.
En pysty enää lukemaan! En pysty kohdistamaan katsettani.
Palaan aina alkuun, alkuun...
Kaikki pettyvät minuun. - Eikä.
Tuotin sinulle pettymyksen. Olen groteski.
Et ole. Lopeta tuollainen puhe.
Olen groteski! Katso minua ja sano, etten ole groteski.
Et ole groteski.
En ole oikeasti tällainen.
Kun poikani syntyi terveenä, en kysellyt miksi.
Mitä olin tehnyt ansaitakseni niin täydellisen pojan?
Mutta kun hän sairastui, vaadin vastauksia.
Miksi näin kävi? En mahtanut sille mitään.
En voinut mennä kenenkään luo ja käskeä lopettamaan.
Ettekö näe, että poikani kärsii?
Poikani kärsii. Lopettakaa.
Leonard taistelee, rouva Lowe. - Ja häviää taiston.
Kävin töissä, kutsuin ystäviä kylään, kävin tanssimassa.
Se on enemmän kuin... En ole koskaan tehnyt sellaista.
Ehdit vielä.
Minua ei koskaan päästetä pois täältä. Ja se on oikein.
En ole edelleenkään kunnossa. Kuten varmasti huomaat.
Voin hyvin sinun seurassasi.
En enää tapaa sinua.
Halusin vain hyvästellä.
Miten suloista!
Nytkö? - Kun olet valmis.
Olen Leonard Lowe. Olen kuulemma ollut pitkään poissa.
Nyt olen täällä.
Miltä tuntuu olla taas täällä? - Ensin luulin, että näen unta.
Mistä tajusit, ettei se ollut unta?
Kun sinä ymmärsit puhettani.
Sanoit minua hyväsydämiseksi.
Mitä kilttiä on siinä, että antaa elämän ottaakseen sen taas pois?
Meille kaikille annetaan elämä, joka otetaan sitten meiltä pois.
Miksei se tunnu lohduttavalta?
Koska olet hyväsydäminen mies.
Ja Leonard on ystäväsi.
Se kesä oli uudelleensyntymän ja viattomuuden aikaa.
Viisitoista potilasta ja heidän hoitajansa kokivat ihmeen.
Nyt on aika sopeutua ihmeiden kääntöpuoleen.
Voimme sukeltaa tieteeseen ja sanoa, että lääke ei toiminut.
Tai että sairaus iski uudelleen.
Tai että elämästä kadonneet vuosi- kymmenet olivat potilaille liikaa.
Mutta totuus on, ettemme tiedä, mikä epäonnistui tai onnistui.
Tiedämme vain, että kemiallisen ikkunan sulkeuduttua -
tapahtui toisenlainen herääminen.
Me opimme, että ihmisen sielu on lääkkeitä vahvempi.
Sitä meidän pitää ruokkia.
Työllä, vapaa-ajalla, ystävillä.
Ne ovat tärkeitä asioita.
Sen me olemme unohtaneet.
Yksinkertaisimmat asiat.
Hyvää yötä. - Hyvää yötä.
Eleanor! - Niin?
Mitä nyt?
Ajattelin vain kysyä, mitä teet tänään. Jos sinulla on menoa...
Ei, minä...
Sinulla ei ole menoa? - Ei ole.
Ajattelin kysyä, voisimmeko me... sinä ja minä...
Mennä kahville?
Se olisi kivaa.
Autoni on tuolla. - Kävelläänkö?
Tri Sayer jatkoi työtään unitautipotilaiden parissa.
He kokeilivat uusia lääkkeitä sitä mukaa kun niitä keksittiin.
Leonard ja monet muut potilaat -
heräsivät hetkittäin -
mutta mitään kesään 1969 verrattavaa ei enää tapahtunut.
Tohtori Sayer jatkaa työtään kroonikkojen sairaalassa Bronxissa.
Aloitetaan.
Tekstit: Scandinavian Text Service